Af Knud Søndergaard, Alt om Data
Denne artikel er oprindeligt bragt på Alt om Data. Computerworld overtog i november 2022 Alt om Data. Du kan læse mere om overtagelsen her.
”Store Broder ser dig” er det gennemgående tema i George Orwells ikoniske roman ”1984”, hvor indbyggerne i Oceanien konstant overvåges via teleskærme. Forløberne for nutidens smart-tv med Skype-kamera og mikrofon?
Vi er – vist nok – sluppet for en Store Broder, der måske/måske ikke eksisterer i virkeligheden som en person, eller også blot er en figur, skabt af staten og dens tankepoliti. Til gengæld har vi fået en masse små brødre i form af videokameraer, som via Wi-Fi og internettet kan rapportere om situationen i hjem og på arbejdspladser.
Disse kameraer kan fås fra nogle få hundrede kroner og opefter. Det er et helt andet prisniveau, end banker, tankstationer, butikker og andre udsatte mål er vant til at betale for deres professionelle, kablede installationer. Derfor er salget af overvågningsudstyr til private i voldsom vækst.
Her på Alt om DATA udgør overvågningskameraer en betydelig og voksende del af vores testemner. Meget af dette grej er primært konstrueret til parcel- og rækkehuse. Til denne stortest har vi håndplukket nogle produkter og løsninger, som nemt eller med et minimum af installationsarbej-de også kan bruges til overvågning af lejligheder.
Overvågning – hvorfor og af hvad?
G4S og andre sikringsfirmaer oplever ofte en lokal salgsfremgang, når der har været indbrud i et område. Tilsvarende kan hundeluftere registrere, at husejere opsætter videokameraer, når de eller deres naboer har haft ubudne gæster.
Der kan være flere andre grunde til at anskaffe et overvågningskamera. Et indendørs kamera kan afsløre, hvad husdyr og børn foretager sig, når de er alene hjemme. Et amerikansk firma har begået et pressefoto, hvor et par overordentligt renskurede teenagere kan ses siddende med deres lektier under kameraet i familiens samtalekøkken.
Et overvågningskamera med mikrofon og højttaler kan fungere som en avanceret babyalarm, så forældrene kan observere barnet og eventuelt trøste det via en smartphone. D-Link har et EyeOn Baby Monitor-kamera, hvor man kan vælge mellem fem forskellige vuggeviser. Hvis lyden fra den lille højttaler blot får barnet til at skrige højere, kan mor og far glæde sig over at have sat en potentiel hi-fi-entusiast i verden.
En efter vores mening super-smart idé er at udforme et overvågningskamera som en videodørspion, der kan kombineres med en ringeklokke og måske en bevægelsessensor. Ikke alene kan man så få at vide, at der nogen ved døren.
Man kan også tale med vedkommende og f.eks. fortælle pakkeposten, at det liiige varer et øjeblik, før man er på pletten og kan modtage forsendelsen. Og skulle den besøgende have skumle hensigter, vil vedkommende måske gerne være fri for at blive videofilmet og lusker videre.
![overvågning3](https://www.computerworld.dk/uploads/aod/2018/01/overvågning3-1024x676.jpg)
Kablet, trådløst eller kabelfrit?
Normalt strømforsynes professionelle overvågningskameraer fra lysnettet og overfører også deres video- og audiosignaler via kabel til en central, hvor de kan ses og optages.
Private overvågningskameraer er typisk trådløse. Det vil sige, at de strømforsynes af en lysnet-adapter, men video- og audiosignalerne overføres trådløst til boligens router, eventuelt via en kabelforbundet basestation. Denne løsning er fin til indendørs brug, hvor det er nemt at finde stikkontakter, og man sparer samtidig anskaffelse og ikke mindst installation af signalkabler.
Til udendørs brug er kabelfri overvågningskameraer på kort sigt perfekte, fordi de hverken behøver strøm- eller signalkabler. Netgears Arlo-familie var de første kameraer af denne type. Hvis et kabelfrit kamera strømforsynes af batterier, skal disse med jævne mellemrum udskiftes eller oplades.
Det betyder, at kameraet bør placeres nogenlunde let tilgængeligt, og så kan det også være udsat for tyveri eller sabotage. En mere permanent løsning kan være et solcellepanel til opladning af batteriet. Anskaffelsesprisen bliver noget højere, men driftsudgifterne kan i flere år holdes på nul.
![overvågning](https://www.computerworld.dk/uploads/aod/2018/01/overvågning-1024x614.jpg)
Ingen – eller for mange – standarder
Udbuddet af overvågningskameraer til private er temmelig uoverskueligt. Dette skyldes ikke mindst, at branchen endnu mangler standarder for kommunikation mellem forskellige enheder og fabrikater. Eller sagt på en anden måde er de store spillere hver for sig af den opfattelse, at netop deres hardware og software bør danne skole for alle de andre mærker.
Apple mener, at et smart hjem skal bygges op omkring deres HomeKit-teknologi, og de har aktuelt 16 firmaer i folden. Tre – D-Link, Logitech og Philips (Hue-belysning) – kender vi, og resten er fokuseret på deres amerikanske hjemmemarked. På HomeKit-hjemmesiden er der to overvågningskameraer – et Logitech Circle 2 (testet i denne artikel) og et D-Link Omna 180, som kun fungerer under iOS.
Samsung har også smarte hjem på programmet og købte i 2014 den amerikanske IoT-platformudvikler SmartThings. Dette firma har vi ikke endnu hørt så meget om i Europa, men i USA er der 168 kompatible produkter fra 40 mærker på denne platform.
Så er der lige nu mere gang i IFTTT (IF This Then That), som skal gøre det muligt for enheder fra forskellige producenter at arbejde sammen. Hvis eksempelvis et overvågningskamera registrerer kropsvarme, kan det via en smart stikkontakt tænde lys, sende en sms om hændelsen, starte en videooptagelse og/eller lagre indholdet i skyen. IFTTT kræver lidt indsigt i programmering, men der findes færdige miniprogrammer, som passer til en række forskellige enheder og scenarier.
Indtil videre ser situationen til at være sådan, at apps er begrænset til enkelte mærker eller produkter. Hvis man sammensætter et overvågningssystem af forskellige fabrikater, må man som udgangspunkt være indstillet på at håndtere lige så mange apps.
Dette behøver dog ikke være så slemt, som det lyder. Hvis en app melder om aktivitet på et bestemt kamera, er det den relevante app, som popper op på skærmen og følgelig den, man skal tappe på. Men lagring af optagelserne kan blive noget kompleks og dyr.
![overvågning2](https://www.computerworld.dk/uploads/aod/2018/01/overvågning2-1024x670.jpg)
Hvad siger loven?
Som privatperson må du kun videofilme i dit eget hjem og, hvis du bor i parcelhus, kun på din egen grund. Dit overvågningskamera må altså ikke fange personer og køretøjer på offentlig vej.
I modsætning til virksomheder og institutioner er du ikke forpligtet til at skilte med din overvågning, men det vil nok være smart at sætte de stickers, som typisk følger med den slags kameraer, på strategiske steder. Det kan måske få tyve til at fortsætte til naboen.
Også juridisk er en videodørspion et interessant produkt – især hvis du bor i lejlighed. Hvis dørspionen skal aktiveres af en ringeklokke, vil kameraet kun fange den person, som står foran din dør, og det vil nok være i orden. Hvis spionen reagerer på bevægelser, kan kameraet måske også optage personer på vej til og fra andre lejligheder i opgangen, og det vil måske ikke være lige populært alle steder.
Under alle omstændigheder kan det anbefales at tage en dialog med naboerne og, hvis de stritter imod, overveje en plan B. Og skulle du ”være kommet til” at foretage ulovlige overvågningsoptagelser, er det meget kriminelt at dele dem på sociale medier. Her er politiets såkaldte domfældelsesprocent langt højere end de sølle 3 %, de scorer på anmeldte indbrud.
Den såkaldte tåbeparagraf indgår ikke i den formelle jura, men du forbryder dig alligevel mod den, hvis du ikke sørger for, at din netværkssikkerhed er i orden. Derfor bør du ændre kameraernes fabriksindstillede adgangskoder til nogle andre tegnkombinationer, så folk ikke kan bruge dit eget udstyr til at se, om du er hjemme, og om du har noget, der er umagen værd at stjæle.